Sarah...! Nej, få Sarah ud.
Pas på øjnene, Sarah!
Far...
Jeg må have Terry ud.
Far...
Jeg er ked af, at jeg talte om det igen.
Jeg ved, at du vil glemme mordet, men da jeg talte med Visconti...
Undskyld.
Det er rigtigt.
Jeg dræbte Kent Damarr.
- Du var der, men det var Eve... - Der skubbede ham.
Jeg løb. Men så opdagede jeg, at jeg havde tabt mit armbånd.
Kent havde det i hånden. Han lå i det hul, Eve rullede ham ned i.
Jeg troede, at han var død. Men da jeg ville tage armbåndet...
... hev han fat i mig.
Han ville have dræbt mig, så jeg slog ham...
Kun en gang, men det var nok.
- Det er jo selvforsvar. - Det sagde jeg også til min mor.
Jeg fortalte hende alt. Jeg måtte love aldrig at sige noget.
Hun var veninde med Mrs Damarr.
Det handlede om klasseskel, som Eve altid sagde.
Så alle de gange, du besøgte Eve i fængslet...
Jeg følte skyld og ville vide, om hun huskede noget.
Det gør hun nu.
- Nu skal jeg vel i fængsel. - Nej.
Det skal du ikke. Det ville jeg aldrig tillade.
Eve, vi har travlt. Overraskelsesmomentet er vigtigt.
Du kan huske hver en detalje nu. Amanda får livstid.
Folk bliver tit dømt, når fortrængte minder kommer op til overfladen.
Den offentlige anklager skal have din vidneforklaring.
Klokken er 17.20. Så har de nok stadig åbent.
En lille telefonsamtale...
Tak... Tak for hjælpen, men jeg klarer resten selv.
Kom ind.
- Hej, Michael. Hvad så? - Hvad laver du i Lexis lejlighed?
Jeg passer den, mens hun er bortrejst. Har hun ikke fortalt det?
Hun fik en stor kunde og måtte ud og rejse for at skrive kontrakt.
- Skrive kontrakt? - Skrive eller hive den hjem.
Det overrasker mig. Hendes store interesse er jo at knuse Amanda.
Det er også fint nok...
... men jeg tror kun, hun gør det for at få Peter.
Så har jeg en god nyhed. Den gik ikke.
Amanda begik ikke mord.
Det var opspind. Det var nogle skøre ting, jeg bildte mig ind.
De dør, hvis de får for meget mad.
Hovsa. Lås efter dig.
Og, Michael, du skal lige vide...
... at Lexi er vildt forelsket i dig. Det var de ord, hun brugte.
Så du har faktisk ingen grund til bekymring.
Bare rolig. Dine fisk har det godt.
Hold op med at vride dig. Det hjælper ikke.
Jeg kunne have dræbt dig.
Jeg stødte på Michael, og jeg sagde, at du var bortrejst -
- og at du er vildt forelsket i ham.
Han blev faktisk rørt.
Du tænker sikkert på, hvad jeg vil gøre.
Det er ret indviklet, men jeg går lige til sagen.
Jeg dræber...
... Amanda... og Peter.
Det får dig til at gyse, ikke?
Nå, men jeg har meget at lave.
Hav det rigtig godt, skat.
Hun er uskadt, så vi kan tage hjem.
- Men jeg vil med til bryllupsfesten. - Et stykke kage, og så i seng.
- Moster Terry! - Hej, skat.
- Har du det godt? - Er du uskadt?
Blå mærker og ømme knæ... Jeg ved ikke, hvad jeg tænkte på.
Jeg kunne ikke bære at miste Sarah, og så jeres bryllup...
Det forstår vi godt.
Ryan, nu ved jeg, hvad Cally mente -
- da hun sad fast i bilen og bad dig om at få Sarah ud.
Du skulle jo ikke bare redde hende.
Hun ville have, du opfostrede hende, men det har jeg aldrig erkendt.
- Jeg håber, I kan tilgive mig. - Ja, det kan vi.
- Tak. - Det er overstået nu.
Kom.
Kyle, gudskelov, at du er uskadt.
Jeg har det fint. Alle har det fint.
- Sikken underlig dag. Jeg tænkte... - Ja, også mig.
- Jeg har noget at fortælle... - Går vi for hurtigt frem?
For jeg synes, at vi skal give os god tid.
Vi burde rejse ud og se verden, før vi vælger familielivet.
Kyle...
Jeg er gravid.
Som sagt, hvorfor rejse? Hvorfor ikke kaste sig ud i...
Det er jo helt utroligt. Hold da op!
Er du sikker? Lige før...
Det her har jeg altid drømt om.
Okay... Jeg har en tid hos lægen om fem minutter.
Er du sikker? Er det virkelig, hvad du ønsker?
Se mig i øjnene. Ligner jeg ikke verdens lykkeligste mand? Jo.
Peter! Svarer du ikke din personsøger?
Shulman har fået nys om fiaskoen med børnefonden.
Du husker de penge, du satte ind for mig. Hun mistænker dig, Peter.
Så fortæl hende dog, at du lavede underslæb.
Jeg har prøvet. Sådan næsten.
Jeg ville tage skylden på mig, men hun er ude efter dig.
Hun ser mig bare som en ven, der dækker over en ven.
- Alle beviserne er på din harddisk. - Fordi jeg dækkede over dig!
- Undskyld os. - Hvad laver I med min computer?
Den skal sendes til anklageren. Jeg har kendelsen i lommen.
Kendelsen?
Bare sig til, hvis jeg skal hjælpe med noget.
Dårlige nyheder?
Du ser lidt konfus ud.
- Hvad anklager du Amanda for? - Har dr. Visconti talt over sig?
- Han talte om et fortrængt minde. - Det er ikke det, det er.
- Ikke? - Jeg havde nogle vanvittige drømme.
Om at Amanda dræbte Ken Damarr -
- men jeg "forvandlede min jalousi til fantasier".
Så indså jeg, at det var helt absurd.
Hvis jeg har gjort dig og Amanda urolige, må I virkelig undskylde.
- Så du har accepteret det her nu? - Ja, fuldt ud.
Jeg fik ligesom en åbenbaring. Jeg er kommet over dig.
Jeg er kommet over jer begge to.
Det ser ud til at blive i slutningen af november... omkring den 25.
- Jeg er lige blevet gravid. - Du er faktisk i 11. uge.
Det er ikke sandt.
Åh gud!
Så er det Michaels barn.
Kom herhen, alle sammen. Vi skal skåle for brudeparret.
For Megan, verdens dejligste kvinde, eller en af verdens dejligste.
Og for min lillebror, den heldigste mand, jeg kender.
Her kommer Mr og Mrs McBride og deres første dans som ægtepar.
- Hvordan gik det hos lægen? - Godt. Alt er i orden.
Hvor var det godt, I kom.
Peter, du har vel fortalt hende, at mine minder bare var drømme?
- Jo, det har jeg fortalt. - Amanda, kan du tilgive mig?
Det føltes bare så realistisk. Din familie så jo Damarrs -
- så selvfølgelig beskyttede de dig, men du ville aldrig gøre det mod mig.
- Det ville du ikke kunne leve med. - Godt, det er ude af verden.
Nu kan vi alle være venner igen. Du og jeg og Peter og Kyle.
Vi er til fest sammen. Det er fantastisk.
- Ja, det er det faktisk. - Jeg tror, jeg cirkulerer lidt.
Her er et par ungkarle. Jeg skulle nødig gå glip af noget.
- Det var ikke særligt betryggende. - Slet ikke.
Før vi går videre, vil jeg fortælle noget.
Jane og jeg skal have barn. I er alle inviteret til brylluppet.
Det gik da stærkt.
- Er alt vel? - Helt perfekt.
Det er en perfekt slutning.
Hej. Hvad er der? Hvad er der galt?
- Er det så tydeligt? - Du elsker Kyle. Er du ikke glad?
Det er ikke Kyles barn. Det er Michaels.
Jeg er i 11. uge, ikke i femte, som jeg troede i eftermiddags.
Nu er det for sent at fortælle det, så jeg må bare bide det i mig.
- Hvad mener du med det? - Jeg flytter. Jeg skriver et brev...
Ingen får at vide, hvor jeg er. Jeg har ikke noget valg.
Jeg kan ikke blive her. Jeg rejser i morgen.
Så siger du farvel til mig nu?
Ja.
Du har været en god ven. Jeg vil savne dig.
Du må ikke sige det til nogen.
Nej, det er vores hemmelighed.
Vi må hellere gå ud, før de lægger mærke til det.
Hvad siger du så? Ikke, fordi jeg vil tyvstarte...
Jeg kunne ikke banke på.
Døren er bestilt. Facetskåret glas, lamper...
Det bliver et smukt hus. Jeg er glad på dine vegne.
Du gik tidligt i går aftes.
Ja. Man tror, at man kan klare sådan noget.
Men så bliver man bytte for sine følelser og flygter.
Ligesom nu... Undskyld.
Jeg ved, når der er noget, der bekymrer dig.
Der er telepati mellem folk, der har haft så tæt et forhold.
- Jane rejser væk fra byen. - Hvad?
Hun vil lægge et afskedsbrev til dig.
Hvis du skynder dig, kan du nå at fange hende.
- Jeg hørte hende sige det. - Men vores barn...
Det er ikke dit barn. Det er Michaels.
Hun fik det at vide lige inden bryllupsfesten i går.
Jeg kunne aldrig opfylde din drøm, men det kan Jane...
... hvis du stopper hende.
Hvad fanden laver du på mit kontor? Nu er det nok, Irene!
Jeg har en ransagningskendelse. Jeg er opdager Tillis fra SØK.
Vi har fundet noget på Deres harddisk, der tyder på underslæb.
- Er jeg anholdt? - Ikke endnu.
- Jeg vil tale med min advokat. - Anklageren får materialet i dag.
De må ikke rejse væk.
Jeg ved, du undrer dig over, hvordan det kan ske for dig.
Du har penge, du har din kvinde. Hvor er din lykkelige slutning?
Min teori er, at hvis man lever som en rotte, dør man som en rotte.
- Kyle... - Jeg ved, at det er Michaels barn.
- Hvorfra? - Det er lige meget.
- Hvor rejser du hen? - Læs brevet.
Jeg er ligeglad, hvem der er faren. Jeg vil opfostre barnet som mit eget.
Det er nemt at sige nu, men når du står der med Michaels barn...
- Det her skal være vores barn. - Er det bare noget, du siger?
Jeg mener det. Ellers havde jeg ikke prøvet at stoppe dig.
Du får det til at lyde så enkelt.
Vi opfostrer barnet sammen.
Barnet får mit navn, og Michael får aldrig noget at vide.
Det er enkelt. Det er lige så enkelt, ærligt og sandt...
... som at jeg elsker dig.
- Vores barn... - Vores familie.
Nå, der er du. Så du rejser uden at sige noget til mig.
Og så kommer du hjem uden at fortælle mig det.
Nå, pyt. Jeg er bare glad for, at du er her.
Kors, hvor har jeg savnet den numse.
Nar!
Det er lidt ligesom Nero... da Rom brændte.
Nej, vi danser... Nero spillede violin.
- Det er nogenlunde det samme. - Okay.
Du er bange, ikke?
Jeg vil ikke være væk fra dig.
Det er synd, at de ikke har blandede fængsler.
Hvor mange år tror du, vi får?
Jeg ved det ikke. Jeg får vel fem til ti år.
Du får nok lidt flere.
Medmindre vi...
... stikker af.
- Jeg kan lide, hvad jeg hører. - Vi tager mine penge og flygter.
- Det er ligesom at tilstå. - Hvad så? Kan det blive værre?
- Hvordan var festen? - Jeg følte mig fremmed.
Netop. Det kan vi være hvor som helst.
Du har ret. Det lyder fornuftigt, men det føles forkert.
- Det var Lexis bil. - Er I uskadte?
Jeg så føreren. Det var en kvinde med rødt hår.
- Politiet er på vej. - Tak.
- Så nu prøver Lexi at dræbe os! - Og det kunne ikke blive værre?
Hvad foregår her? Hvorfor slog du mig?
Det var Eve, der klædte sig ud som mig. Hun er her måske.
Hun sagde, at hun passede din lejlighed.
Ja, men jeg lå bundet herinde.
Åh, Michael. Pigen er splittergal.
Hun sagde, at hun havde drømt alt det der om Amanda.
Godmorgen. Hun ville aflede Peter og Amanda, inden hun dræber dem.
Kom. Vi må hjem til mig og ringe til politiet.
Det er huset, det gør folk sindssyge. Kimberly var den første.
Måske er det vandet i poolen. Man hopper i, og så bliver man gal.
Michael, hold kæft.
Hun slog mig i hovedet med en hammer.
Kimberly slog mig i hovedet med en hammer.
Jeg var faktisk helt normal, da jeg flyttede ind. Det var Jane også.
- Og Sydney og Amanda... - Politiet? Der er en galning løs.
- Det er politiet! Luk op! - Det var hurtigt.
- Nu skal I bare høre... - Er De Lexi Sterling?
De er anholdt for mordforsøg på Peter Burns og Amanda Woodward.
- Vi lå bundet hos Eve Cleary. - Jeg i undertøj.
- Vi har øjenvidner. - Tager I hende, må I tage mig med.
- Gør du det her for min skyld? - Jeg slipper dig ikke ud af syne.
- Jeg elsker dig. - Og jeg elsker dig, snut.
Jeg ved det ikke. Lexi hader mig. Hun føler sig truet.
Fordi jeg stjal hendes kæreste, vil hun ødelægge mit liv.
- Det var hende, der kørte bilen. - Vi lå bundet i Eves badekar.
- Det kalder jeg et alibi. - Det var Eve. Hun stjal min bil.
- Følg med her. - Vent! Lad damen tale ud.
- Hun lyver. - Eve lyver. Det der med mordet...
Hun husker det hele.
Hun så dig slå Kent Damarr ihjel med en sten.
- Hvem er Kent Damarr? - Den mand, Amanda myrdede.
Eve Cleary blev dømt for det mord.
Nej, hun har ret. Jeg dræbte ham.
- Amanda... - Jeg har levet med det for længe.
- Eve har afsonet min straf for mig. - Det var selvforsvar.
- Sådan så Eve ikke på det. - Miss Woodward...
Var det en tilståelse?
Ja. Det er det vel.
Tænd ikke. Luk døren.
- Peter? - Lås døren.
Er det rigtigt, at Amanda har tilstået mordet?
Så var Eves minder slet ikke fantasier?
Hun er ikke blevet anklaget endnu.
Så Amanda sidder ikke i fængsel?
- Nej, ikke endnu. - Gudskelov.
- Eve prøvede at slå os ihjel. - Hvad?
- Ved du, hvor hun er? - Nej, jeg sværger.
Du må tro mig. Havde jeg kunnet forhindre det...
Louis, jeg har brug for din hjælp.
Jeg skal leje din hytte i et par dage.
- Du og Amanda... - Giv mig nøglerne!
Okay. Her.
Du kan beholde pengene.
Hvis nogen spørger om nøglerne, siger jeg, de er blevet stjålet.
Du er et godt menneske, Louis.
Hej. Jeg hørte om dine problemer. Hvad nu?
Det er op til myndighederne, men det bliver ikke rart.
- Hvordan gik det med Jane? - Vi beholder barnet.
Jeg vil opdrage det, som om det var mit eget, og kun du ved det.
- Så sig det ikke til Michael. - Det får jeg næppe lejlighed til.
- Siger du farvel til mig? - Ja, og det er jeg meget dårlig til.
- Hvor skal du hen? - Vi har hver vores hemmelighed.
- Det der i Oakhurst er længe siden. - Jeg orker ikke at kæmpe længere.
Jeg er startet forfra mange gange i mit liv.
Jeg har vel snarere levet mange liv. Otte, tror jeg.
- Så jeg har et tilbage. - Ja...
Uanset, hvilket et af dem der var vores, så takker jeg dig.
Jeg prøver at lade være med at savne dig, men gør det alligevel.
- Jeg savner også dig. - Og det her sted... Alle stederne...
Og folk.
Hvornår tvinger Peter dig til at tage den af?
Jeg ved, hvornår jeg tager den af.
Når du får en datter, skal hun få den af mig.
Hvis du får en dreng, sender jeg en baseballhandske.
- Hej med dig. Hav det godt. - I lige måde.
Nå, snut. Kom så op. Vi skal giftes i aften.
Det er dommer Hernandez. Jeg mødte ham på poliklinikken.
Han er lidt groggy efter operationen, men på grund af min store regning -
- er han gået med til at vie os her i aften.
Louis skal være vidne.
Det kan du godt glemme, Michael. Jeg nægter at komme op af vandet.
Nå, men så kommer vi ned til dig.
Kom så.
Vi tager den korte version.
Tager du, Michael Mancini, denne Lexi til din ægte hustru -
- i nød og i lyst og alle de andre fine ting?
Tager du, Lexi, denne Michael Mancini -
- og så alle de samme ting?
- Du må hellere sige, hvad de er? - Okay.
I nød og i lyst...
... lover du så at elske og ære ham og stole på ham hele livet?
- Sig ja. - Men det er jo ikke sandt.
- Du lovede mig det. - Jeg kan ikke.
- Kan du ikke? - Det skal du!
- Beklager, Mikey. - Du sagde, det blev med det samme.
Om et par måneder er jeg dig utro eller lyver eller knuser dit hjerte.
Det har du ikke fortjent.
Jeg synes, vi skal slutte her, inden det bliver alt for smertefuldt.
Jeg beklager.
Jeg beklager også, Michael.
På denne tid i morgen har vi forladt landet for evigt.
Skål for vores nye liv.
Du må ikke være bekymret. Det skal nok gå.
Vores romance har overlevet ægtemænd og koner, psykopater...
- Det siger en del. - "For evigt" skræmmer mig.
Også mig, men vi er jo her, fordi vi elsker hinanden.
Det er alt, hvad jeg kan tilbyde, så hvis ikke det er nok...
Det betyder alt.
- Vent nu lige... - Vi har nogle spørgsmål.
Jeg har fortalt alt, hvad jeg ved.
Peter Burns og Amanda Woodward er rejst væk.
- Louis? - Irene?
Det forstår jeg ikke... Er I bøsser?
Han hjalp mig i poolen. Det er indviklet.
Jeg så sidst Amanda og Peter på politistationen.
- Han lyver. - Det bor på Bel Air.
Ikke mere. De prøver nok at flygte ud af landet.
- Det er jo latterligt. - Louis, du skjuler vist noget.
- Hvad taler du om? - Kom nu, Louis. Ud med sproget.
Louis?
Okay. Jeg ved, hvor de er.
Vi nærmer os i to hold. Et forfra og et bagfra.
De kan være bevæbnede. I skal afsikre jeres våben.
Vent nu lige. De er ikke Bonnie og Clyde.
Lad mig gå ind og tale med dem. Det tager to minutter.
Du får to minutter og ikke et sekund mere.
Jeg skal scannes i dag. Har du tid til det?
Selvfølgelig har jeg det. Jeg vil være med til det hele.
- Vil vi have barnets køn at vide? - At vide eller ikke vide...
- Hej. - Hej, Michael.
Jeg ville fortælle jer det her, før I læste om det.
Amanda og Peter... De er døde.
- Hvad? - De døde i en gaseksplosion.
De havde bestilt to flybilletter til Sydamerika.
Jeg var der, da det skete.
Man måtte identificere dem ud fra tænderne.
De siger, det var en ulykke.
Her er Amandas ting.
En ring, øreringe... et ur.
- Ikke en halskæde? - Nej, den har jeg ikke set.
- Hun tog den aldrig af. - De skal begraves i Malibu i dag.
Amandas aske skal spredes ud over Stillehavet.
Jeg ville være taknemlig, hvis I ville ringe rundt.
Uanset, hvad nogen mente, så havde de ikke fortjent det.
Nej.
Dem, der ønsker at sige nogle ord, kan gøre det nu.
Jeg så Amanda i går, og hun var lykkelig.
Det bør vi alle finde trøst i.
Andet har jeg ikke ønsket for hende, og det fandt hun sammen med Peter.
Men hun var kompliceret.
Hun kunne komme med nogle kolde bemærkninger.
Intrigante bemærkninger, men hun gemte sig.
For hun havde et stort hjerte.
Jeg vil aldrig glemme dig, Amanda.
Det vil ingen af os.
Tak, doktor... Sæt dig ned, Michael. Det tager et øjeblik.
Hej! Tja...
Hvad kan jeg sige om en, der lod mig afsone 15 år for noget, hun gjorde?
Hun stjal mit liv, min kæreste, min mand...
Og hvilken mand! Var han lige en syg skødhund, hva'?
Lad I bare, som om I er kede af det, men jeg er glad.
Jeg er overlykkelig. Må de rådne op i Helvede.
- Eve, så er det nok! - Du har jo altid villet have Peter.
Her har du ham. Nu har du ham for dig selv.
- Shulman. - Skulle du ikke holde fri i dag?
- En cheflæge kan aldrig holde fri. - Cheflæge?
Ja, det var indflettet i Peters kontrakt. Se.
- "I fald han måtte dø..." - Læs og græd.
Hold da op! Alle Peters ting er væk. Det gik hurtigt.
- Hvor vil du have den her? - Sæt den der.
Nogen har tabt en penny. Det betyder held. Du må ønske.
Tak, Amy.
- Den gik. - Jeg er din nye assistent, Ingrid.
Velkommen, Ingrid. Sæt dig ned. Du skal skrive noget for mig.
"Til personalet..." Lad mig nu se.
"Jeg har besluttet at tage en lang orlov" -
- "fordi jeg har mistet min kollega og bedste ven."
- Massage reducerer stress. - Er det rigtigt?
Følg med. Jeg vil have massage to gange dagligt.
Jeg følger gerne med, men så kommer der rejsetillæg på.
Det gør ikke noget. Jeg er kommet til penge. Mange penge.
I så fald...
Åh, hvor er det godt at være cheflæge.
Ved du hvad? Jeg var også med i skolens heppekor.
Er det rigtigt? Hvor godt.
Forstår du...
... jeg har altid støttet mig til et medlem af heppekoret.
Ja, mor. Det er en pige.
Jeg er lige blevet scannet.
Hun er helt vidunderlig.
Okay. Jeg elsker også dig. Hils far. Hej.
- Hvor blev hun begejstret. - Jane, se her.
- Amandas halskæde? - Ja, i en konvolut uden et brev.
Hun ville sende mig den, hvis vi fik en datter.
- Vi har først lige fundet ud af det. - Ja, efter begravelsen.
- Det må være en forklaring. - Ja, det må der vel.
Hav, Jord og himmel er samlet foran Gud.
I er nu et med elementerne, et med hinanden.
Jeg erklærer jer for rette ægtefolk at være.
- Du må godt kysse din brud. - Ja.
Vi klarede det.
- Tror du, Michael holder tæt? - Han fik den million, som "brændte".
- Det gik legende let. - Ja, med ligene fra universitetet.
Og så byttede vi tandkortene.
Vores egen ø, en evighed fra civilisationen.
- Kommer vi til at kede os? - Sikkert. Hvad tror du?
- Sikkert. - Så må vi få en masse børn.
- Så langt har jeg slet ikke tænkt. - Jeg har valgt navnene.
Billy og Alison, Matt og Jake, Jane og Kyle og måske en Michael.
Men ingen Kimberly, vel? Lover du det?
Det lover jeg.
Tekster: Heidi Kelman Christensen Subtitling International 1999